Mysteriet om trollmannens klipp               
MYSTISKE HENDELSER I USA, I KATOLSKE KIRKENS 
SPEDE BEGYNNELSE - "THE WIZARD CLIP"
Av Raphael Brown - The Angelus  1998

     "En av de vidunderligste manifestasjoner av Guds godhet igjennom den primitive Katolske Kirkes kamp i USA. "- Dette er fader Joseph M. Finottis S.J mening om denne merkverdige men lite kjente åndelige drama som fant sted for 201 år siden (dette er skrevet 1998), 15 mil sør for Martinsburg, West Virginia (i nærheten av det som nå er Middleway, WV, fem mil øst for Interstate 81 på Rt. 51-Red.) Fr. Charles White refererte til disse hendelser i sin skrift om den Katolske Kirkes historie i Amerika, og sa: "Overnaturlige hendelser hadde....blitt tillatt av den Allmektige... som er verdt å skrive ned, fordi det ser ut til å bevise St.Thomas av Aquinos sin berømte ord, at Gud ville sent en engel, om nødvendig, for å undervise dem i troen, som ærlig søkte den med riktig bruk av de naturlige midler. 
     I 1797, på en gård i nærheten av Middleway, Jefferson County, West Virginia, ble en luthersk familie berget fra diabolske forfølgelser av en katolsk prest og siden undervist i den katolske religion av en mystisk, usynlig Stemme fra den hinsides verden. Denne Stemme fortsatte i 17 år å opplyse, veilede og inspirere disse forhenværende protestanter og deres katolske venner til å leve som ivrige og forbilledlige katolikker. Igjennom disse år, ytret denne mystiske Stemme, "som alltid var til åndelig berikelse", mange varsler, profetier og budskap av godhet, som resulterte i mange omvendelser. 
HISTORISKE KILDER
     Seriøse historikere har aldri tvilt på at mirakuløse hendelser faktisk skjedde, og selv deres eksistens var urokkelig stadfestet på det aktuelle tidspunktet, ikke bare av noen lokale prester, men også av to av de mest prominente størrelser i den Katolske Kirke i Amerika disse år. Erkebiskop av Baltimore John Carroll og Fr. Demetrius "Prince" Gallitzin. I tillegg, dedikerte  den store katolske historiker, John Gilmary, to sider om emnet i sin monumentale History of the Catholic Church Within the United States (New York 1888). Ifølge den lærde Professor P.J. Mahon, in his Trials and Triumphs of the Catholic Church in America (Chicago, 1907), "ingen fakta er  bedre underbygget". Ikke-katolske myndigheter  stadfestet også sannheten i hendelsene.  I 1904 vederkjente The West Virginia Historical Magazine, at "folket der hadde ingen tvil om at de nevnte fakta var sanne". Og så nylig som i 1941, utga The West Virginia Guide series, sammenfattet av the "Writer`s Program of the Works Project Administration", nesten en hel side av en objektiv fortelling om de lokale berømte mysterier av "The Wizard Clip". 
     Hoved begivenhetene som her blir berettet av denne fascinerende kapittel i den tidlige historie av den Katolske Kirke i USA er for det meste i samme ordlyd som er nedskrevet av øyenvitner og deres barn i Fr. Finottis uvurderlige samling av dokumenter med tittelen The Mystery of the Wizard Clip (Baltimore,1879).  
     Den historiske eksistens av hovedpersonen i dette drama er uten tvil dokumentert i den første offentlige Census of Heads of Families in the State of Pennsylvania in 1790 (Washington, 1908, p.287) hvor det står at det bodde i York County det året en mann ved navn Adam Livingston, som var overhode av en  husholdning av 12 andre personer, inklusiv fire slaver.
DET SPØKER
     McSherry familietradisjonen konstaterer at Adam Livingston var en ærlig og en arbeidsom lutheraner, som eide en ganske stor eiendom i York County, PA (i sør-sentral Pennsylvania hvor det nå er en by kalt McSherrystown, PA, etter familien.-Red) Men p.g.a mystiske hendelser, begynte hans eiendom å minke på forskjellig måte: hans låve ble brent ned, og hans hester og buskap døde. 
     Ettersom disse tap fortsatte, bestemte Livingston og hans familie seg for å flytte. Tidlig på 1790 forlot han, med sin andre kone og flere barn, Pennsylvania og flyttet til den nedre delen av den deilige Shenandoah Valley, hvor han bosatte seg på en stor eiendom på en triangel, formet av Charles Town (WV), Martinsburg (WV), og Winchester (VA), som var alle i Virginia staten.  
TROLLMANNENS KLIPP
     Også her, fortsatte de samme mystiske krefter å plage Livingstons husholdning. Her også døde buskapen og hestene.  Nå viste det seg, at det huset som Livingston og hans kone og barn bodde i, så ut til å være hjemsøkt av spøkelser: på natten ble de holdt våkne av rare lyder, slik som høylytte banking og ramlende drønn av galopperende  hester og vogner. Og selv i dagslys, ble deres møbler plutselig kastet omkring og deres servise og bord bestikk ble kastet på gulvet av usynlige hender.  Ildtunger ble fyrt ut av peisene og ut over rommene. Av og til ble plutselig hoder og ben på gås og kyllinger sett å falle av dem. Men den mest sensasjonelle av disse djevelske plager, var den stadige klipping og skjæring som angrep nesten hver eneste stykke av klesplagg eller skinn på Livingstons gården. Laken, duker, skjorter, kjoler, dresser og selv skinn støvler og sadler, uansett i bruk eller lagret oppe i et skap, var håndverksmessig tøyet og klipt som en halvmåne lignende striper av usynlige saks. Støyen av saksene som klipte i vei, var hørt i det fjerne på mange anledninger av de ymse familie medlemmer.
     Snart snakket hele landsbygden om den mystiske "Trollmanns klipp" på Livingstons gård, som begynte å bli kjent som "Cliptown"- et navn som ennå er i bruk av lokalbefolkningen (kan ses på kartet). En eldre dame i Martinsburg, som ønsket å få oppfylt sitt nysgjerrighets trang, gikk og besøkte Livingstons familien, men før en hun steg inn i det hjemsøkte hus, tok hun forsiktig sin nye silke hatt og bant den inn i et stort lommetørkle, for å verne den fra å bli klipt. Da hun forlot huset, hadde hennes nye hatt  likevel blitt klipt i små strimler.  
     Herr Livingstons tortur var akutt og han tok frem Bibelen som skulle hjelpe ham til å finne et virkemiddel imot disse angrep som var åpenlyst djevelske.  Som Fr. Gallizer skrev senere: Den gode gamle mann leste i sin Bibel at Kristus hadde gitt sine forstandere en makt over onde ånder, så han dro fra sitt hjem til Winchester i Virginia.  Da han hadde med tårer i øynene, fortalt sin forstander historien om sitt stress, tap og lidelser, bad han ham instendig å komme til sitt hus og utøve i sin favør, den makten som han hadde fått av Jesus Kristus. Forstanderen (the parson) oppriktig berettet, at han ikke hadde noen slik makt. Den gamle da konkluderte at Parson S...... ikke kunne være en Kristi minister... og søkte videre til andre pastorer som kalte seg Jesu Kristi ministre, og noen av dem lovet en løsning. De kom, ba og leste; men de leste forgjeves. 
     Resultatet av så mange skuffelser, ble til at herr Livingston nesten konkluderte at Kristus ikke lenger hadde noen sanne ministre på jorden. Så i desperasjon, tok han kontakt med noen lokale trollmenn, hvor en av dem lovte å drive bort onde ånder hvis han betalte en stor sum penger på forhånd, men nektet jobben da den kloke gamle bonde tilbød å betale ham dobbelt etterpå hvis han lyktes! Tre andre kom veldig selvsikre fra Winchester, kun for å forsvinne fort med lua i hånden da de så en stor sten sveve rundt dagligstuen i 15 min, uten at noen  holdt den oppe. 
EKSORCISTEN
     I følge Fr. Gallizin; da Adam Livingston "var fast bestemt fra nå av å kalle ingen av dem Kristi ministre", skjedde det, at en "romersk katolsk pendler", som overnattet i Livingstons hjem, og som: " var meget forstyrret av den støyen som foregikk nesten hele natten i huset", prøvde å overbevise Livingston å sende etter en romersk katolsk prest, men Livingston svarte fort, at han hadde prøvd så mange av disse fellene, så han ønsket ikke å prøve flere av dem. 
     Så en natt, skjedde det, at herr Livingston hadde en meget rar drøm. Han drømte at han klatret opp et høyt fjell, strevde med stor anstrengelse, og klamret seg til røtter og busker. Når han endelig nådde toppen, så han en vakker kirke og i den en minister kledd i "en spesiell drakt", og han hørte en stemme som sa til ham. "Dette er mannen som kan løse deg ut!" Hans kone, som hadde hørt ham stønne i søvnen, vekte ham, og etter at han hadde snakket om drømmen, bestemte han seg samme morgen for å lete etter ministeren i den drakten.  I Shepherdstown,  (i dag i West Virginia i  krysningen av Ruter 45, 34, 480, og 230-Red.) traff han en italiener kalt Giuseppe Minghini, som hadde kommet til Amerika som en tjener av den berømte Major General Charles Lee av Leetown, som informerte ham at den ministeren måtte være en katolsk prest, og veiledet ham til en villa i familiens McSherrys eie, en mektig familie.  Senere den kvelden, så Fru McSherry  Hr Livingston, og hans gård var ca fem mil borte, komme til hennes hus, og hun traff ham ved porten.  Når han spurte om han kunne treffe presten, fortalte hun at man ville "holde kirke" i et hjem i Shepherdstown nest kommende søndag morgen. 
     Etter en lokal tradisjon hadde Richard McSherry, som kommer til å spille en viktig rolle i denne historie, med sin hengivne hustru og barn, kommet til Amerika etter å ha tjent en formue i Jamaica. 
     Den neste søndag, traff McSherries Hr. Livingston i det katolske hjemmet i Shepherdstown, og så snart som presten, Fr. Dennis Cahill of Hagerstown, MD, viste seg ved alteret kledt for Messen, brøt den gamle lutherske bonde ut med tårer i øynene. "Dette er den mannen som jeg så i min drøm. Det er han som skal løse meg fra ulykken!" Da Messen var overstått, gikk han rett til presten og fortalte ham sin historie og sine sorger og bad innstendig om hans hjelp. Først trodde Fr. Cahill at Hr. Livingston led av illusjoner, men McSherry og Hr. Minghini, berørt av den gamle bondens ærlighet og lidelser, overbeviste Fr. Cahill om å besøke det hjemsøkte hus med dem.
     Alle medlemmer av Livingstons familie fortalte Fr. Cahill nøyaktig samme historie. Han samtykte derfor å be noen bønner og stenke huset med vievann. Og da han var i ferd med å gå, ble en sum av penger, som hadde uforklarlig vært borte fra bondens lukkede skatoll, lagt av usynlige hender foran hans føtter!  
      Nå ble Livingston hjemmet stille for noen dager, men snart begynte den samme grusomme og fryktede larmen og klippingen igjen, så Fr. Cahill kom igjen for andre gang og feiret den Hellige Messen i huset, og etter det forsvant de forskjellige forstyrrelsene - for godt! 
     Den gamle lutherske bonde var så dypt takknemlig over å ha blitt kjøpt fri, som det hadde vært lovet ham, at han dermed bestemte seg for å akseptere den katolske religion med hele sin familie. Sannelig, som Msgr. Matthew Smith skrev i en av sine to artikler om Fr. Gallitzin, i Register (July 20 1947): Det ser ut til at det var Guds vilje, at denne anti-katolske familie skulle bli konvertert til den Katolske Kirke av å se hva prester kan gjøre.    
FOR DOKUMENTASJON
     Det var på denne tid, på høsten av året 1797, at en meget utmerket ung prest, ble sent av sine overordnede til å undersøke disse rare hendelser på Livingstons plass: den 27 år gamle Fr. Demetrius A. "Smith", som var født, prins "Mitri" Gallitzin, sønn av en tysk grevinne og en russisk prins -ambassadør for keiserinne Katherine den store.  Han hadde konvertert for kun ti år siden til den Katolske Kirke, og i 1795 ble han presteviet av Biskop Carroll, og han var den første presten som hadde fått alle sine ordres i dette landet.  Senere, gjennom sine 40 år av hellig og heltemodig tjeneste for Gud i Loretto, PA, skulle han bli berømt som "Apostel for Alleghenierne."  Mens han besøkte Livingston og McSherry familiene, skrev han ned en grundig beretning av hele saken, men dessverre ble denne uvurderlige manuskript snart tapt.  Likevel, da han refererte til Mysteriet i et brev som han skrev til en datter av McSherrys på den 11. april 1839, erklærte Fr. Gallitzin: 
Mitt kjære barn og venn:
     O!, Hvilken fornøyelse å bringe deg igjen til min hukommelse!  De glederike dager som jeg tilbrakte med Richard McSherrys familie - ja, mitt kjære barn, i 1797, jeg tror i september, blev jeg kjent med dine kjære foreldre, og meget fort ble et inderlig vennskap etablert. - Jeg ble i den delen av landet og tilbrakte hele min tid enten i deres hjem eller i Livingstons hjem fra september og nesten til jul.... Min intensjon var å komme til Virginia og bli der i tre måneder og undersøke de ekstraordinære fakta i Livingstons hjemmet, som jeg hadde hørt så mye om...og som jeg fikk meg ikke til å tro på; men jeg ble fort konvertert til en fullstendig tro på dem. Ingen lagmann i en tingrett har noengang eksaminert eller kryss-eksaminert vitnene strengere en det jeg gjorde, alle dem jeg kunne få tak i.... Fr. Cahill....instruerte dem, og tok dem opp i Kirken, og endelig stoppet de ødeleggende verk. 
     Og i et annet referat sa Fr. Gallitzin i tillegg..:
...(D)en gamle gode mannen hadde oppnådd, med hjelp fra respektable katolske naboer, en assistanse fra en ekte minister av Kristus, som brakte ham den lindring som han hadde så inderlig bedt om; og snart etterpå ble han en meget verdifull medlem av den Katolske Kirke. 
DEN UNDERFULLE FORTSETTELSE
    Slik slutter den første men aldeles ikke den mest vidunderlige kapittel i mysteriet om trollmannens klipp.  Således, gjennom den Katolske Kirkes  guddommelig makt, ble de onde ånder drevet bort, og i deres sted viste seg en lysets og sannhetens ånd, og hans inspirerende åndelige veiledning bidro til grundige forandringer til det gode, i Livingstons og McSherrys familienes liv og deres naboers. 
     En dag da familien Livingston satt sammen i sin dagligstue, så de plutselig blant seg en barføtt, fattigslig kledd mann med skjegg.  De trodde at han var en tigger.  Fordi at dagen var veldig kald tilbød Hr. Livingston ham et par sko og noen klær, som han tok imot, selvom han sa at de ikke var nødvendige der hvor han kom ifra, fordi det var hverken kaldt eller varmt i hans land. Da de spurte ham hvor han kom fra, svarte han: "Fra min fader." Da spurte de ham hvor han skulle hen, da svarte han: "Til min fader. Og jeg har kommet for å lære dere om min faders vei."
DEN HIMMELSKE KATEKET
     Denne mystiske ukjente mann ble hos dem i tre dager og netter, og instruerte dem i den katolske religion.  Fordi hans skjegg var langt, da spurte de ham om han ville barbere seg, og han svarte: "Ja. Det er ikke imot Den allmektige Guds vilje å være renslig." 
     Da han forlot dem, voktet Livingstons familien nøye for å se hvor han tok veien, fordi de hadde ikke sett ham komme inn. En av de McSherrys pikene ble sent ut til å åpne porten for ham. De så ham gå ut av porten da den lukkede opp, og gå ut på gårdsplassen foran huset. Siden, mens han gikk over en åpen mark, forsvant han plutselig fra deres øyne.  Deretter refererte Livingston familien alltid til hans besøk, som "engelens besøk".
     En kveld , etter at han hadde vært katolikk i noen uker, så Hr. Livingston et skinnende lys i et hjørne av sitt rom, og øyeblikkelig ble hele huset fylt med nesten blindende lys. Den gamle begynte å høre en mystisk Stemme, som instruerte ham i skriftesakramentet og altersakramentet.   Dette var bare den første i en lang rekke besøk og leksjoner fra den hemmelighetsfulle Stemme, som er en mye viktigere del av historien en den av den djevelske klipping.  
     Ofte når Stemmen kom sa den: "Jeg ønsker bønner". Den skulle vekke ekteparet Livingston om natten og si til dem at de måtte be mye for utholdenhet og for syndere. Noen ganger lot han dem be i tre timer, selv om de tilsto at det føltes som de hadde kun bedt i noen få minutter. Den skulle plutselig samle hele familien sammen om kvelden med disse ord: "Kom, ta deres plasser." Og siden skulle den instruere dem i de forskjellige dogmer i den katolske religion.  Den la vekt på at selvom de ikke kunne se personen som snakket til dem, da skulle de alltid være lydige til den synlige stemmen som var presten. Noen av de yngre barna skal ha sett Stemmens forfatter. Den åpenbarte for Hr. Livingston at den engang hadde vært i kjøttet som han var nå, og hvis han holdt ut i troen, ville han vite hvem den var før sin død. Men han må ha tatt hemmeligheten med seg i graven når han døde i 1820. Etter at Stemmen hadde sunget vakkert på latin og på engelsk, trodde Livingstons familien naturlig, at deres hemmelighetsfulle gjest måtte ha vært en prest. Og, sannelig, igjennom de neste 17 år oppførte Stemmen seg som en vis men streng åndelig veileder for Livingston og McSherry familiene. 
     Alltid når han kom, sa han imens de gjorde korsets tegn ( i Faderens og Sønnens og Den hellige ånds navn): "Tre store navn! Ingen større på jorden! Ingen større i Himmelen! Engang beordret den Livingstons til å faste i 40 dager, med tre timers bønner hver dag. Den kommanderte dem også å holde den 4. mars som en spesielt hellig dag, som en takk for deres omvendelse.  Og det var på den dagen at Hr. Livingston hørte den synge så vakkert, som også på en Alle sjelers dag. Hver kveld deltok Stemmen i familiens bønner, bad rosenkransen med dem, og lærte dem å be på en riktig måte.  Den forklarte også messen for dem og fastslo at: 
....(E)n katolsk messe var mer akseptabel for Gud Allmektig en alle sukk og tårer av hele verden samlet sammen, fordi det var Gud, en ren Gud, ofret opp til Gud.
     Den la vekt på hvor stor velsignelse det var å ha slik en miskunnelig Gudsmoder som vår advokat, og at hun hadde stor makt på vegne av arme syndere. Og p.g.a at Hr. Livingston, som hadde vært presbyterian, var litt treg til å ære den Velsignede Jomfru, insisterte Stemmen at i den andre delen av Hill deg Maria, skulle de si: "Hellige, hellige, hellige Gudsmoder..."
     En gang da en av Livingstons pikene gikk til skrifte og skriftet ikke en synd som hun skammet seg for, fortalte Stemmen ikke bare hele familien at hun ikke hadde nevnt den, men minnet henne på det og presset henne til å skrifte den så snart som mulig.
MEDLIDENHET FOR DEN LIDENDE KIRKE 
     Det var særlig for sjelene i skjærsilden som Stemmen oppfordret Livingston og McSherrys familier til å be for, og den lovte dem at disse sjeler, når de var løst ut, ville gå i forbønn for dem foran Guds trone. Den fortalte at enhver bønn som var bedt for de arme sjeler, var som en ny plaster på et smertefult sår. Og den ga dem flere uforglemmelige eksempler på skjærsildens lidelser.  
     En dag da Livingston arbeidet på marken med sine sønner, ble han plutselig som syk, de så ham bli døds blek  og nedbøyd.  Da de hjalp ham til å gå hjem, forklarte han at han nettopp hadde hørt en sjel i skjærsilden skrike for hjelp. Og senere sa han ofte at han ville aldri glemme det fryktelige skrik.                                                                                                         
     En natt vekte  Stemmen Livingston familien tre ganger for å be for en spesiell sjel i skjærsilden.  Da en av pikene begynte å tenke at tross alt kunne sjelene ha berget seg selv og at de derfor fortjente deres lidelser, og likevel var det hele overdrevet, hørte de plutselig en stemme som skrek: "Hjelp! Hjelp!" Når de spurte hvilken hjelp trengtes, svarte den: "Bønner - fordi vi lider av en torturerende pine. Gi meg noe og dere vil bli overbevist." Så snart en skjorte var holdt opp, kom en menneske hånd opp og brente sitt bilde på den, og etterlot rom mellom fingrene ubrent.  Hele familien så både flammene og hånden. Ved en annen anledning ble bokstavene IHS klart brent med dyp rød farve på et vest.  Disse overnaturlige merkede objekter, og de klipte stoffer, var tatt vare på og sett av mange personer i over 30 år, selv om de dessverre ble alle til slutt tapt eller ødelagt.  
     Da fru McSherry spurte hvor sjelen til hennes eks-skriftefar var, og hun forventet å høre at han var for lengst i himmelen, fordi han hadde vært en meget hellig prest som døde for 17 år siden, svarte Stemmen: 
     Fr. F....... er ennå holdt i brennende flammer i skjærsilden, p.g.a en uaktsomhet i styring av en eiendom for foreldreløse som han hadde ansvar for.  Han gav ansvaret til noen andre og så ikke etter at det ble gjort ordentlig.
     Tidlig en morgen gikk Livingston til McSherry gården og fortalte fru McSherry at Stemmen hadde fortalt ham at hennes søster, Mary Spalding,  hadde dødd rett ved midnatt i Baltimore, at hun var i skjærsilden for det "å bort skjemme sine barn", og at messer måtte bli ofret for hennes sjel.  Noen dager senere kom et brev fra Baltimore med annonse om fru Mary Spaldings død, og at hun hadde dødd nøyaktig på det tidspunkt som Stemmen hadde fortalt.  Fru McSherry hadde 80 Messer feiret for sin søster. Og en dag da hun gikk over til Livingstons med sin mann, da åpnedes alle porter for dem for å gå igjennom, uten at det var noen som rørte dem.  Stemmen forklarte at "fru Mary Spalding hadde åpnet dem."
HIMMELSK INSTRUKSJON ANGÅENDE KRISTELIG LIV
     Den mystiske Stemme fra den andre verden, forklarte alltid at det var like viktig å leve et godt kristelig liv som å be for de avdøde.  Den oppfordret sterkt til gjestfrihet, og den advarte Livingstons og McSherrys imot verdens forfengelighet og særlig imot moter.  Den oppfordret velstående McSherrys til å legge bort all arroganse og forfengelighet, som om de var sekk og aske.  Den fortalte dem at noen av deres slektninger som hadde vært lenge holdt i skjærsilden "var veldig triste over sine barns verdslighet og at de var så fulle av verdens «grandeur».»  Den sa at folder, blonder, overdådig pynt og luksuriøsitet  (det bestemmes av graden på det, disse tider var overdådig ekstravagante), og "anstendighets stykker" (gjennomsiktig blonde over brystene, som likevel kan ses), var alt Satans oppfinnelser. Vår Herre hadde kommet i ydmykhet og ringhet, sa den, så hvordan kunne de, syndige ormer av jorden, dekke og smykke deres syndige kropper slik? Den forvisset dem om at tusenvis av sjeler brente i helvete i evighet,  for grusomme synder  de hadde begått p.g.a deres ønske om å følge verdens moter.  Engang da McSherry pikene prøvde nye dresser og beundret seg selv, ble et stort speil som de sto foran, knust i hundre små biter.  
     Stemmen snakket ofte om de alvorlige problemer som hang over verden, og den bad Livingston å fortelle fru McSherry at "hun ville ikke oppleve å se krig, pest og hungersnød, men hennes barn ville det"! Den tilføyet, at de av familien som ble trofaste mot Gud ville ikke lide p.g.a denne svøpe, og at de ville vite når de var i Guds velbehag.  Og faktisk, gjennom borgerkrigen fikk ingen av de otte sønner og døtre en minste skade, unntatt en sønn, som døde av overanstrengelse i sitt arbeide i en militær leir.  
OMVENDELSER
     Disse overnaturlige og utenom vanlige hendelser bidro til mange omvendelser av mange venner og slektninger av de to favoriserte familier. På en vinter er det kjent at 14 personer ble tatt opp i den Katolske Kirken i regionen rundt "Preste plassen"-(The Priests`s Place") (som Livingstons eiendom er nå kalt).  Katolikker i nærheten, i Virginia og Maryland, ble inspirert til å lede et bedre liv, særlig da de så at familiene Livingston og McSherry, under veiledning av Stemmen, hadde blitt ivrige leg apostler for Kristus. 
EN MISKUNNS HISTORIE
     I januar, 1800, da protestantiske konen av den litt lunkne katolikken Joseph Minghini, ble alvorlig syk, besøkte fru McSherry henne, etter bud fra Stemmen, og trøstet henne.  Etter at de hadde bedt Angerbønnen, virket den døende kvinnen i sannhet angrende og klar til å se en prest.  Men hennes mann protesterte og sa at hun hadde sine egne predikanter og at det var ingen prest innen 40 mil. Til slutt, likevel, som Stemmen hadde villet og spådd, var Fr. Gallitzin tilkalt og han tok fru Minghini opp i Kirken. Stemmen hadde også sagt, at sendebudet ville møte begge to, Fr. Cahill og Fr. Gallitzin, men at den sistnevnte var den som var ment å komme til kvinnen, "som værende av mildere natur".  Noen uker senere, beskrev Fr. Gallitzin i et brev til biskop Carroll, omvendelsen som mirakuløs.  Da Fru McSherry kom hjem, drømte hun at hun så et lite barn slå et stort berg med en stokk, og den smuldret til støv.  Den neste morgen ble hun informert, av Livingstons, at Fru Minghini hadde dødd denne natt, og hennes synder hadde smuldret opp, som et berg smuldrer, p.g.a hennes ærlige anger og prestens absolusjon. 
EN STRENG BERETNING
      En annen sterk hendelse, derimot, ble et levende varsel imot det å vente på en omvendelse på dødsleiet.  En protestantisk kone av en katolsk mann i Wincester (VA) var nær døden og kalte endelig for en prest, og et sendebud ble sent til McSherry eiendommen og fant presten der.  Men da de lette etter prestens hest, Old Bull, på en liten eng kalt for Spring Pasture, hvor han hadde blitt sett bare få momenter før, kunne ingen finne hesten!  Etter en ganske lang leting og forsinkelser, ble en av McSherrys hester sadlet og presten reiste.  Rett etterpå ble Old Bull hørt og sett midt i Spring Pastures, til de tretti personers forbauselse som hadde lett etter ham.  Da ble  Livingston fortalt av Stemmen, at hesten hadde vært der hele tiden men hadde blitt gjort usynlig, fordi kvinnen hadde utsatt sin omvendelse til de siste øyeblikk, og at hun hadde dødd før en presten kunne komme til henne - som ble så stadfestet - og at Den allmektige Gud hadde tillatt dette som en advarsel for de levende om å ikke stole på anger på dødsleiet. 
FLERE HISTORIER
     I august 1804, døde Hr. McSherry nesten av en alvorlig sykdom.  Dessverre hadde han ikke vært til skrifte for en stund.  Men nå ba Stemmen Hr. Livingston om å gå til McSherry og "hans kjære medhjelper", hans kone, og si til dem at McSherry skulle "ydmyke seg selv og gå til skrifte, og røre ved Kristus gjennom Kirken, og han ville bli helbredet".  Den døende mann sendte straks etter Fr. Cahill, og denne samme natt, som hans familie trodde at skulle bli hans siste, skriftet han, mottok kommunion, gjorde sin takke bønn, og falt i en fredfull søvn. Den neste morgen sto han opp før alle andre, og da hans familie så ham gå omkring i huset, trodde noen av dem først at han var et spøkelse.  Selvom ennå blek og svak var han fullstendig helbredet. Han levde til september 7,  1822. 
     En dame i en viss familie, hadde en bror som tok presteutdannelse i Georgtown College.  Igjennom Hr. Livingston, informerte Stemmen denne dame, at hennes bror, som den kalte "min sønn",  hadde blitt en blasfemier som offentlig bekjente at han trodde hverken på Jesu levende tilstedeværelse i altersakramentet, eller Kirkens makt til å tilgi synder.  Stemmen tilføyde at hvis han døde i dette tilstand, ville han åpne sine øyne i rasende flammer nede blant de fortapte, og ingen bønner eller gode verk ville kunne hjelpe ham da. Men den insisterte at familiens bønner ville kunne hjelpe ham nå, og at de skulle be så instendig for ham som de hadde gjort for deres avdøde foreldre. Den  kommanderte også hans brødre og søstre til å gå til ham, og falle på kne og si til ham: 
     I Faderens og Sønnens og Den Hellige Åndens navn,  hvorfor vil du ikke tro at det er en Gud, og at ingenting er for vanskelig eller umulig for Ham, og at det er like lett for Ham å gi oss Sitt dyrebare kjøtt og blod som å gi oss et glass av kalt vann. 
     Men den unge mannen forble uforsonlig i sine synder, og endelig, som Stemmen hadde spådd, endte sitt liv på en voldsom måte, i stor fattigdom: Han ble kastet av en hest og døde av en brukken hals.  
     Hr. Livingstons andre kone, til tross at hun hørte Stemmen oftere en alle andre en hennes mann, var aldri virkelig omvendt. Hun sa selv at hun var judasen i familien, og hun prøvde stadig å forfalske alt som Stemmen sa. En torsdagskveld da noe av kjøttsuppen ble igjen etter middagen, bestemte hun seg å servere den på fredag, og derfor gjemte hun den i kjelleren.  Men neste morgen fant hun ut at gryten som hun hadde satt suppen opp i, var full av nøyaktig samme kvantitet -  av rent vann!  Stemmen fortalte henne at den hadde gjort dette, fordi "det var mer anstendig å drikke vann en å bryte Kirkens regler!" Stemmen spådde også at hun ville dø i sitt eget hjem og sitt rom, og derfor forlot hun med vilje hjemmet, da hun ble syk, for å bevise at Stemmen ikke hadde rett, og bodde hos en kveker familie, hvor deres datter viste seg å være døende.  Denne piken fortalte Fru Livingston at hun trengte en åndelig hjelp men viste ikke helt hvilken. Stemmen fortalte Fru Livingston at det var dåpen hun trengte, og bad henne å arrangere det.  Etter at piken døde uten å være døpt, fortalte Stemmen Fru Livingston at dette ville bli hatt imot henne på dommedagen.  Og da hun selv var nær døden, ble hun nødt til p.g.a visse omstendigheter, å be om å bli tatt hjem, hvor hun døde i sitt eget rom, nettopp som Stemmen hadde fortalt.  
     En av Livingstons pikene, Eve, ble en meget hellig kvinne.  Likevel, etter at hun hadde gått til et protestantisk møte, og der ble rørt til tårer ved synet av så mange som ikke visste noe om den Sanne Kirke, gav Stemmen henne en reprimande for å ha gått til møtet, og sa at "hun hadde begått en alvorlig synd, fordi folket trodde at hun ble rørt av det hun hørte på møtet - de viste ikke hennes tanker." Eve Livingston var mye hos den gudfryktige Fru McSherry, og etter hennes død, i hellig tilstand, erklærte Stemmen at "hennes sjel passerte ikke engang igjennom skjærsilden."          
     Når Hr. Livingstons sønn, Henry, ble voksen, nektet han å høste med mindre at hans far betalte ham regelmessige innhøstings lønn.  Men snart etterpå fikk han en smerte i sitt kne, som ble så betent og infisert at han ble sengeliggende i 18 måneder. Etter at han hadde lidt så lenge, erklærte Stemmen at han hadde "godtgjort Guds rettferdighet for sin ulydighet og mangel på respekt overfor sin far", og den unge mannen ble helbredet. Han lærte sin lekse, og det er bevitnet at han levde et meget hellig liv deretter. På den andre side, skrev Fr. Gallitzin om de andre Livingston barna, "jeg tror at de bryr seg veldig lite om Kirken."
     Fru McSherry, "den kjære medhjelper", hadde i alle fall to vidunderlige mystiske opplevelser. En dag ble hun veldig redd, fordi hun så at vuggen som hennes spedbarn William lå i ble rystet voldsomt uten at noen rørte den.  Senere, fortalte Stemmen gjennom Hr. Livingston, at "det var djevelen som prøvde å avlive barnet, som han viste at en dag ville bli hans fiende." Og faktisk, dette barn ble den eminente William McSherry, en av Jesuittenes distriktsledere i USA.    ........ En søndag ble fru McSherry hjemme med et sykt barn, mens de andre i familien gikk til kirke.  Imens hun bad for barnet sitt, så hun "en vakker person som sto foran henne i et lys skinn, med en hånd opp og en ned, og en spiker som gikk igjennom hver hånd, og han sa til henne: "Alt som dere gjør for en av Mine små, gjør dere for Meg." Hun fortalte ingen om denne vidunderlige visjon, inntil presten fortalte henne at Stemmen hadde beskrevet den til Hr. Livingston. 
     En kveld, satt den gode gamle bonde og hans datter Charlotte sammen da Stemmen talte til dem fra et skinnende lys i et hjørne på rommet, og fortalte piken at djevelen hadde prøvd å friste henne hele dagen og ville ha lykkes, hvis hun ikke hadde holdt naboens baby i sine armer hele tiden, og at babyens uskyld hadde beskyttet henne.  .... I disse dager, som i dag, var det mange mennesker som nektet å tro på disse overnaturlige hendelser.  Kort tid etter sin omvendelse, reiste Hr. Livingston til Baltimore for å treffe biskop Carroll. Etter en nøyaktig eksaminering, erklærte hans eminens at "han trodde at mannen hadde fått sin kunnskap ovenfra." Likevel, advarte Stemmen Hr. Livingston at mange mennesker ville ikke tro disse ting, og at selv noen prester ville le og ikke tro. Men i hvert fall, ifølge Fr. Gallitzin, som han var spesielt nært knyttet til: 
     Hr. Livingston flyttet fra Virginia til Bedford County. PA, ca 20 mil fra her (i.e. Loretto, PA, nær det som er Johnstown i dag-Red.), hvor han døde våren 1820. Jeg feiret ofte Messen i hans hus. Han fortsatte, helt til slutten, å oppfylle sine plikter, men fikk ikke motta Kirkens nådemidler i sin siste sykdom, som tok ham bort for fort til å gi rom  for å sende etter en prest.
ENDETIDS PROFETI
     I hvert fall, før en han forlot Virginia, den 21. februar 1802, signerte Adam Livingston et testamente (a Deed of Intenture) hvor han ga 35 flatemål (acres) land, som bots gjerning og som takke offer til Gud, til den Katolske Kirke til evig eie.  Ifølge teksten til dette testament, som er på fil i Tinghuset i Charles Town, WV, var Livingston....:
     bestemt for å hedre den ærverdige Dennis Cahill og gi ham noen evigvarende bevis på sin vørdnad for ham og den religion, og prinsipper som han insisterer på og viser med sitt eksempel.              
      Livingston nevnte som styremedlemmer sine venner, Richard McSherry, Joseph Minghini og Clement Pierce.  Og i testamentet spesifiserte han, at hvis det ikke var mulig for  Fr. Cahill eller hans arvtakere i regionen, "at bo på nevnt land og utøve sitt kall på det," da..:
  ....gjennom hvert slikt interval, skal nevnt land leies ut og profittene fra det skal brukes for å reparere en kirke eller et kapell på det. 
     Adam Livingston hadde et annet viktig mål med å gi dette land til den Katolske Kirke i evighet. Fordi en dag hadde Stemmen nemlig, som hadde så ofte  spådd riktig om fremtidens hendelser, sagt frem denne bemerkelsesverdige profeti: 
     Før endetiden, vil dette bli et storartet sted for bønn og faste og lovprisning.
      I 1922 fikk Biskop Dennis J.O`Connell, Richmond, VA, en tingretts bestemmelse som stadfestet at Livingstons trust er ennå gyldig og at eiendommen skal evig høre til den Katolske Kirke. På Alle sjelers dag, 1922, sammen med stor gruppe prester og troende fra Maryland, Virginia, og West Virginia, feiret Biskop O`Connell tre Messer under et stort telt, som hadde blitt reist på Priest Field. Neste år ble en enkel kapell bygget, for å oppfylle Adam Livingstons opprinnelige intensjon. .....150 års jubileum av hendelsen, kjent som Mysteriet om Trollmannens klipp, ble feiret den 21. august 1947, med en Rekviem messe sunget i Kapellet på Priest Field av Fr. Thomas Healey, pastor av St. Peters Katolske Kirke, Harpers Ferry, WV, og et kor av 15 Marist College seminarister. Det var et stort håp at det 150 års jubileum ville bli til en gjenfødelse av allmenn interesse for dette yndige og hellige sted, som hadde vært en scene for en av de mest imponerende manifestasjoner av guddommelig beskyttelse og veiledning, i  Den sanne Kristi Kirkes hele historie i USA. 
     I dag er Priest Field Pastoral Center et av bispedømmets fire retrett sentrer i Wheeling-Charlestons bispedømme.  Personal på ti, med Fru May Burner som forstanderinne, administrerer retrett komplekset (som kan ta imot 120) bygget på det opprinnelige 35 flatemål Livingstons land. Etter Biskop O`Connellis messer i 1922, har en memorial messe vært feiret hvert år på Priest Field, først på Alle sjelers dag og siden på torsdag etter den tredje søndag i august. Likevel, siden Priests Fields tilsynsmann, Msgr. O`Reilly gikk av med pensjon for 12 år siden, har det ikke vært noen memorial messer.  Det var ingen spesielle aktiviteter for 200 års minnet av Mysteriet om Trollmanns klippet. St. Peters Katolske Kirke i Harpers Ferry ble stengt i 1994 av bispedømmet; Marist College i Harpers Ferry lenge før det. Marist prester kommer ofte til Priest Field for retretter.  Pittsburg bispedømme har en reservasjon for deres prester i sommer. Fru Burner vet ikke om det er noen medlemmer av Livingstone, McSherry eller Minghini familiene boende i distriktet.  
     Priest Field er to timers kjøring fra Washington D.C.: Fire til fem timer fra Philadelphia. Det største nærmeste flyplass er Dulles i Leesburg, VA. For mer informasjon, skriv til Mrs. May Burner: Priest Field Pastoral Center, Rt.51, Box 133, Kearneysville, WV 25430. Tlf. (034) 725-1435.  
     Kanskje det er ikke lenge til at Priest Field vil i sannhet bli "et storartet sted for bønn og faste og lovprisning". 
     En av den største lærdommen som denne fortelling stadfester er den ufeilbare Katolske Kirkens lære, at det finnes ingen frelse uten for den Katolske Kirke.  Vær så snill å huske Stemmens stadfesting til Fru Livingston: "Hvis hun ikke underkastet seg reglene i den Romersk Katolske Kirken, ville hun åpne sine øyne i Helvete."  Kirkens lære som stadfestet av Stemmen, gjelder ikke bare for Fru Livingston, men for alle som ønsker å bli frelst.  
Oversettelse: Anna Rögnvaldsdòttir